MARY SHELLEY
V moji duši je na delu nekaj, česar ne razumem.
Frankenstein, Mary Shelley
Demon ji je komajda namenil žgoč pogled.
Demon ji je komajda namenil žgoč pogled,
že je njegov obraz izgubil vsakršno skladnost.
Že je njegov obraz izgubil vsakršno obliko.
Ko se je s prsti dotaknila njegovih ustnic, se je privil k njej.
Išče te.
Drugič me vzemi s sabo, ko greš brat srhljivke.
Kakšne srhljivke? –So razburljive, kajne?
Srce mi je skoraj ušlo. –Glej, da te ne zaloti oče.
Ne vem, zakaj ga to tako jezi.
Ljudje imajo radi gotske romane. –Oče dela v knjigarni.
Claire skrbi za gospodinjstvo, jaz vse dni vodim knjige.
Zakaj nisi razbremenila očeta? –Dovolj sem delala. Na zrak sem šla.
Vem, kje si bila.
Poglej, kdo se je vrnil, ljubi. –Samo na sprehod sem šla.
Raziskava o načelih politične pravičnosti, W. Godwin
Lepo, da se posvečaš takim mojstrovinam.
Če ljubiš branje, imaš vse na dosegu roke.
Zamujate z vračilom. Vas moram opomniti na pogoje posojila?
Posel bolj slabo teče. Dajte mi še en mesec.
Že pol leta je mimo. –Nisi spraševal po zgodbi o duhovih?
Veš kakšno novo?
Vstala bom iz groba,
da povem o izdajstvu, ki sem ga utrpela.
In se maščevala!
Demon ji je komajda namenil žgoč pogled,
že so njena ledena lica ...
Claire, Claire! Spet te je tlačila môra. Vse je v redu.
Zaspi spet. Vse je v redu.
Zaspi spet.
Zagovor pravic ženske
ter kritične opazke o političnih in moralnih vprašanjih
Ne moreš spati?
Jo pogrešaš?
Bila je tako polna strasti, kljubovalnosti.
Kot bi bila ves čas v vojni z vsemi in vsem.
In uživala v vsakem trenutku bitke.
Takšne bojevnice nikoli ne tlačijo dolgo zemlje.
Vragovi kremplji so planili po deviškem vratu.
Zasadil jih je
v njeno zrelo, bledo kožo.
Kri je bila sled v mlečno belem snegu. –Mary.
Zakričala je ... –Kje si?
Ni nikogar v knjigarni? Kracaš tam zadaj kot kakšen otrok?
Pokaži, kaj je tako pomembno, da zanemarjaš delo. –Osebno je.
Kakšne misli vznemirjajo hčer čislanih pisateljev? –Izpusti!
Mary. –Porinila me je. –Ničesar nisem naredila.
Si dobro? –Ne morem živeti s tako osebo.
Niti kančka spoštovanja ni v njej. –Ničesar nisem naredila. –Dovolj.
Star prijatelj je. G. Baxter verjame v izobrazbo tako kot jaz.
Njegova hiša ti bo všeč. –Škotska.
Proč te pošiljam, ker te imam rad, Mary.
Iskreno upam, da boš tam našla prepotrebno zatočišče.
In da boš imela v samoti čas za pogled vase.
Tvoje pisanje je zgolj posnemanje.
Otresi se misli in besed drugih ljudi, Mary.
Poišči lasten glas.
Mary, dobrodošla! Mojbog, izrezana mati si.
Hvala bogu nisi po očetu. William Baxter, moja hči Isabelle.
Zabavali te bomo po najboljših močeh.
Tu ni živahno kot v Londonu, a bomo že nekako.
Tu je noč povsem drugačna. Kako spite v tej tišini?
Pridi, vem, kam te bom peljala.
Premišljevala sem, da bi poskušala priklicati materinega duha.
Toda tako dolgo jo je mučila bolezen.
Kaj, če je končno našla mir?
Je ne bi bilo kruto motiti?
Misliš, da bi se res dalo vzpostaviti stik z mrtvimi?
Jaz že čutim nekaj.
Silno jo pogrešam.
Ne mine dan, da ne bi mislila nanjo.
Bi rada poskusila priklicati svojo mater?
Morda ona tega ne bi hotela.
Konec koncev sem jo ubila jaz.
Umrla je nekaj dni po mojem rojstvu.
O, Mary.
Na Škotskem mi je všeč. Nič ni tako, kot sem pričakovala.
Tu si šele nekaj tednov. Počakaj še malo.
V Londonu imamo le redko priložnost za piknik ob reki.
Nikar ne čakaj na priložnost.
Na gnilo morje sem strmel in se obrnil stran.
Na gnili krov pogledal sem: bil s trupli je nastlan.
Pogledal sem v nebo zaman!
Ko bi pomôlil rad, zli glas je šepnil ...
Vstopite. Gotovo ste premraženi. –Nekaj svojih esejev bi vam dal.
Moj prispevek k večeru. Kako uspeva zabava? –Dobro.
Isabelle, kdo je to?
To je Shelley. Je čeden, kajne?
S poezijo želi spremeniti svet, pogosto je v težavah.
Potem je dobra partija.
Predstavila te bom prijateljem. –Naj ti nekoga predstavim. –Srečno.
Percy, naj ti predstavim Mary. Mary ... –Baxter, pridi!
Coleridge me kliče. Mary, razdeliš listke z imeni?
Jaz jih bom pobral.
Jaz sem Percy Bysshe Shelley.
Jaz pa Mary Wollstonecraft–Godwin. –Seveda.
Baxter je omenil, da se jim boste pridružili.
Velik občudovalec del vaših staršev sem.
Upam, da vam lahko zaupam to nalogo.
Ali me boste hujskali k revoluciji? –Moj sloves me je prehitel.
Vam bo prekinitev oglušujoče tišine ljuba? –Vzljubila sem jo.
V Londonu sem večino časa preživela v očetovi knjigarni.
Zato oglušujoča tišina ni tako huda.
Baxter se trudi.
Vsak ljubitelj poezije je gotovo vesel del, ki so tu predstavljena.
Gotovo tudi vi pišete.
Ne. Vsekakor nič omembe vrednega.
Upam pa, da nekoč bom.
Mi zaupate, kaj bi bilo v vaših očeh omembe vredno?
Karkoli zledeni kri in pospeši utrip srca.
Popolno.
Ti smem ukrasti g. Shelleyja?
Prilegla bi se nam pesem. –Vsekakor, gospod.
Brez poslušalcev so naše misli zgolj besede na papirju.
G. Shelley, vaš esej. –Ne potrebujem ga, hvala.
Zaupal bom iskri svojega novega navdiha.
O! Noben poet v sanjah svojih,
ko srebrni oblaki skoz' začudeni um se pripodijo,
ko vsak pogled na lepoto divjo, veličastno, ga osupne,
prevzame, vzradosti,
tako bleščeče, drzne podobe ni še uzrl,
kakršna brzda iskre zračne konje in vliva čarovnijo
njenega pogleda na Deve sladki sen.
Na širnem morju sam, ves sam,
sam sebi prepuščen,
noben svetnik se mojih muk usmilil ni.
To vreme! –Ne pritožuj se. Na Škotskem si, kaj si pričakoval?
Če vse prihaja od Boga, tudi mi vsi,
nismo potem del Boga? Niso naše misli Božje misli?
Ne počutim se kot Bog. –Telo je utrujeno, duh pa želi poleteti.
Pa vi, gdč. Godwin? Mislite, da ste od Boga?
Kot veliki pesnik Coleridge?
Priznala bom, da me je Coleridge bolj privlačil, ko sem bila otrok.
Izvolite. –Preseneča me, da vaš spomin sega tako daleč.
Koliko ste sploh stari, ljuba metuzalemka?
Dovolj, da vem, zakaj vas to zanima.
Šestnajst let štejem. Pa vi? –Enaindvajset.
Moder starec, prav zares.
Kot gora, ki v jutranjem soncu vznikne, postala bova eno.
En duh v dveh postavah.
Čemu v dveh?
Ena strast v dveh srcih, ki rase in je rasla,
dokler kot dva utrinka ognjena, ki v eno se stketa,
se dotikata, spreminjata nenehno,
gorita, a nista nikdar použita.
Mary.
Iz Londona je prispela strašna novica.
Tvoja sestra, Claire.
Bi hotela gospodu Shelleyju sporočiti, da ga pozdravljam?
Seveda.
Je Škotska izpolnila pričakovanja? Si srečna? –Bila sem.
Spet boš zaživela. Po materi si. Ne boš dolgo v kletki.
Že tedne je taka.
Claire.
Hvala bogu! Končno si se vrnila.
Potem ne umiraš?
Od dolgčasa.
Potem sploh nisi bila bolna?
Morda malce.
Uboga ujeta ptica!
Ti, ki v svoji ozki kletki pesmi žvrgoliš,
da pomirile surova srca tistih bi, ki so svobodo vzeli ti.
Ko le za sladko melodijo gluhi bi ne bili.
Ta pesem bo tvoja vrtnica, njeni cvetni listi, bledi, mrtvi so,
zares, ljubi slavec moj.
Materina najnovejša obsedenost je očetov novi varovanec.
Nocoj se morava lepo vesti, da ga osvojiva.
Kaže, da je bogat.
Njeno upanje je neomajno, to ji moram priznati.
G. Shelley, naj vam predstavim svojo ženo, go. Godwin.
In najine otroke: Williama, Claire in Mary.
Me veseli.
Mož pravi, da ste pesnik, g Shelley. Poje vam hvalospeve.
To mi je v veliko čast.
Moje delo še ni znano širšim množicam.
Dokončal sem drugo zbirko, ki čaka objavo.
Veličasten dosežek za vaša leta.
Vsi moji dosežki zbledijo v primerjavi z vašim vplivom.
Upam, da me sprejmete pod svoje okrilje.
Precejšnjo rento imam.
Z veseljem vam poplačam čas, ki mi ga utegnete nakloniti.
V dolžnost si štejem,
da negujem tako nadarjenost.
Potem sva dogovorjena.
Resnično imamo srečo, da smo v družbi dveh velikih umov.
Videti morate našo knjigarno. Iliado v grškem izvirniku imam.
Morda vam jo Mary lahko pokaže po večerji.
Kako je mogoče, da ste tu?
Se zdi tako čudno, da želim za mentorja velikega W. Godwina?
Jasno pa nisem tu le zaradi vašega očeta. –Zakaj pa?
Da mi spet zledeni kri in srce začne hitreje utripati.
Mary.
G. Shelley.
Tvoj oče želi, da pride g. Shelley k njemu.
Hvala.
Takoj pridem, zbirka me je povsem prevzela.
Vidim.
Povedal sem vam že, da so mi vaši starši vir velikega navdiha.
Mati je umrla, ko sem bila stara 10 dni. –Žal mi je, nisem vedel.
Naj vam ne bo žal. Rada govorim o njej.
Čeprav je nikoli nisem poznala.
Kakšna nasprotja je utelešala.
Vsi pa govorijo le o tem,
kako je šla živet s poročenim moškim in njegovo ženo.
V troje. –Kaj pa vi mislite o vsem tem?
S tem nimam težav.
Ljudje naj živijo in ljubijo, kakor želijo.
Nikoli nisem razumel,
zakaj sta se tako napredna človeka sploh poročila.
Da sta pozakonila mene.
Sestaniva se.
Jutri. Le povejte, kje.
Nekam res hodim sama.
Ne vem, kaj si boste mislili o tem.
Moje pribežališče je.
Potem bo tudi moje.
Sem pridem, kadar le utegnem.
Tu čutim njen objem.
Oče me je naučil brati tako, da sem sledila obrisu črk njenega imena.
Ne vem, kaj čakam tu.
Morda nekoga, ki vas bo videl
in vam vrnil objem.
Mislila sem, da nama ne bo uspelo uiti dežju.
Mislim, da bi lažje prenašal naliv.
Če je Bog vsepovsod, zakaj mu mora človek postavljati svetišča?
Domišljija je orodje morale, ne te štiri stene.
Poglejmo, ali naju bo Stvarnik pokončal.
Boj se Gospoda, svojega Boga.
Prestoli, oltarji, sodni stol, ječe,
vse to je del orjaškega, tiranskega sistema,
zasnovanega, da stre človeško dušo.
Njihova prazna zaveza nima moči nad nama.
Ne bojim se Boga, niti njegovih rabljev na zemlji.
Nekdo je tu.
Percy! Hitro!
Poslednja sodba je tu!
Halo?
Je kdo tu?
G. Shelley, prava knjiga!
Vaše ime je prekrasno v zlatih črkah.
Gotovo bo bolje sprejeta kot vaša razprava o odlikah ateizma.
Romani se dobro prodajajo,
obdržijo pa se knjige, ki spodbijajo doktrino in praznoverje.
Dela, kakršno je to, bodo potegnila ta svet iz bede.
Odlično, gospod.
Upam, da vam bo všeč, gdč. Godwin.
Gotovo mi bo.
Preberi, ko boš sama.
Daj ga meni!
Daj ga meni! Prosim, Mary!
Sončni žarki objemajo zemljó, soj lune poljublja morjé.
Vse to brez vrednosti je ... –Če ni tvojih poljubov za mé.
Gdč. Godwin. –Ja.
Jaz sem gospa Shelley. Harriet Shelley.
In to je Ianthe. Najina hčer.
Kako vam lahko pomagam, ga. Shelley?
Moža iščem.
Tu ga ni.
Oče danes dela sam.
Ne morem vam pomagati. –Gdč. Godwin.
Pustite Percyja pri miru.
Že več tednov ga nisem videla, slišala pa sem govorice.
Žena g. Shelleyja je gotovo nedovzetna za obrekovanje.
Očitno še niste izkusili škandala.
Ste vedeli, da sem ušla s Percyjem, ko sem bila dekle?
Idealizem in ljubezen nas navdata s pogumom.
A nas ne pripravita na žrtve, ki jih terja ljubezen do takega človeka.
Vaš mož je učenec mojega očeta.
Nič več.
Če vidim g. Shelleyja, mu bom sporočila, da ga iščete.
Zbogom, ga. Shelley.
Claire?
Vaša žena je zelo lepa, g. Shelley. –Nisem vedel, da ste poročeni.
Ja.
Ja, pet let sem že poročen.
Glej, glej.
Veselimo se, da jo bomo spoznali.
Bi se nam kdaj pridružila pri večerji? –Zelo ste prijazni.
Toda ga. Shelley in jaz sva mož in žena le po imenu.
Harriet in Ianthe preživljam, to pa je vse.
Neznosna tiranija je
siliti moža in ženo v sobivanje po propadu njune ljubezni.
Ja.
V mladih letih sem razmišljal podobno.
Kako si lahko to naredila? –Kaj le? –Povedala si ji.
Morala sem ji.
Kako si mi ju mogel zamolčati? –Poroka je bila napaka.
Verjel sem, da sem v Harriet našel sorodno dušo.
Toda najin zakon je potonil v vrtincu sovraštva in trpljenja.
Ko sem spoznal tebe,
sem se prvič po poroki počutil živega.
Ko bi vedela, da sem poročen bi zmagala spodobnost.
Spodobnost me ne skrbi.
Govoriti je eno, to živeti pa precej drugače.
In k temu te izzivam. –K čemu?
Ravnaj, kot ti narekuje srce.
Pojdi z mano.
Poiščiva
nov zrak, da ga bova vdihnila.
Novo sonce, da nama bo grelo obraz.
Novo življenje, ki ga bo resnično vredno živeti.
Skupaj.
V tej hiši me je dušilo že davno pred Shelleyjem.
Zdaj ko je vsak dan tu, pa je še bolj neznosno.
Zmanjkuje mi zraka.
Samo proč bi rada.
Ti si bila vsaj na Škotskem, jaz pa še nikjer.
Naslednjič bova šli nekam skupaj.
Odpravili se bova okrog sveta. Le ti in jaz.
Spoznali bova krasne ljudi, obiskali čudovite kraje.
In nič od tega ne bo pomembno.
Nič ne bo pomenilo.
Obljubim.
Česa bolj čudovitega si ne znam predstavljati.
Ste že končali, g. Shelley? Mislila sem, da bosta delala vse popoldne.
Žal danes ni kaj prida od mene, ga. Godwin.
G. Shelley očitno trpi nekakšne duševne muke.
Morda ga je razočarala ugotovitev,
da nisi tako razuzdana kot tvoja draga pokojna mati.
Ne govorite grdo o moji materi.
Seveda.
Kdo bi si drznil reči kaj slabega o tako eminentni pokojnici?
Vsaj tega nisi podedovala po njej.
Neumne zaletavosti, ki ne loči nizkotnosti od emancipacije.
Podedovala nisem ničesar, razen žara v duši,
in ne vam ne komu drugemu ne bom več dovolila, da ga zaduši.
Si se res zapletla s tem vlačugarjem?
Upam, da govorice ne držijo.
Ravno se nam je nasmehnila sreča, ti pa jo sprevržeš v škandal!
Mislite, da mi je mar za moj ugled? Ali vašega?
Bojim se le tega, da bi me vaše prazne besede
odvrnile od mojih želja.
Sončni žarki objemajo zemljó, soj lune poljublja morjé.
Vse to brez vrednosti je, če ni tvojih poljubov za mé.
Mary.
Kako? Poročeni ste že. –Ljubiva se. Ne potrebujeva poroke.
Tu imaš svoje ideale! –Prosim vas. –Le po tvojih prepričanjih živiva.
Le kaj veš o njih? –Z materjo si brez pomislekov živel neporočen.
Resnično misliš, da boš prenesla posledice tega?
Tvojo mater so njeni vzgibi mučili.
Strasti, ki jih je imela za svoje gonilo, so jo trgale na dvoje.
Ne dovoli, da premagajo tudi tebe.
Vi pa pozabite na mojo hčer.
Pravite, da sem z njo lahko le, če se poročiva?
Kako si drznete priti sem, sprejeti moje gostoljubje ...
Ne jemljete mojega denarja? –Vrnite se k ženi!
Ne prikažite se več tu.
Ljubezen, vrnil se bom pote.
Če se še kdaj sestaneš z g. Shelleyjem,
boš za večno izgubila očetovo ljubezen.
Mary.
Ne oziraj se nazaj.
Ne pozabi, ko boš odšla,
ne bo vse to, vsi ti ljudje, nič več pomembno.
Toda vzemi me s seboj, prosim.
Obljubila si, da greva naslednjič skupaj.
Upam, da nisi predolgo čakala.
Najbrž sta v paketu. –Nisem je mogla pustiti. –Pridi.
Kam gremo? –V St. Pancras.
Tukaj je.
Hvala.
Seveda bomo tu le začasno.
Kje bom spala jaz?
Poglej tam skozi.
Poiskal nama bom hišo. Hočem, da je popolna.
Saj je že.
Tebe imam.
Kjerkoli sva skupaj, tam je moj dom.
Si prepričana, Mary?
Le če si pripravljena, ljuba moja.
Zdaj lahko pišem, kar želim.
Kot poplava svetlobe v temi sveta je povsod okrog mene blaženost.
Zdaj vem, kako je ljubiti in biti ljubljen.
Ni primerljiva s pokorščino, ljubosumjem ali strahom.
Tu je, nadvse čista, popolna in neomejena.
... se nad njo so sklenili.
Plesali krog in krog,
bridkó to pesem zatulili:
Trpi, če poka ti srcé!
Prah z Bogom kregat se ne sme!
Odšla si trupla sili,
Bog duše se usmili!
Očitno vama je bordojec prijal.
Bi bilo nespametno vprašati, kakšen dan je za tabo?
Moji založniki so tepci.
Ne dovolj, da ti pridejo do živega. Niso vredni tega.
Njihov predujem pa je.
Oče mi je ukinil podporo.
S svojim škandaloznim življenjem sem osramotil njegovo ime.
Zdaj veš.
Vas morda zanima ta? Ne?
To me ne zanima. Kaj še imate?
Homerjevo Iliado v grščini. –Oče!
Tedne se nisva videla.
Prodajaš jo. –Ja.
Za vsakogar napoči čas, ko se mora ločiti od tega, kar mu je najdražje.
Sama si se odločila. Zdaj moraš živeti s tem.
Trdi, da ljubi človeštvo, a zapusti lastnega otroka.
Ničesar si ne želim bolj, kot da bi ti šlo dobro.
Toda poglej se.
No? Jo boste prodali?
Ne.
Erasmus Darwin je napisal ... –Kdo je to? –Poet in zdravnik.
Napisal je, da je človek, ki ni naredil nobenega poskusa, bedak.
Nisem. Sledi krempljev imam v dokaz.
In ... –Kaj se dogaja?
Nekaj ti dolgujem. Vem, da imaš rada znanost. Glej to.
In ...
Čudovito.
To pa je zate. –Shelley.
Ne bi smeli zapravljati za obleke. –Ne bodi trapasta. Prekrasna je.
To še ni vse. Jutri se selimo v novo hišo v Bloomsburyju.
Pričakali nas bodo služabniki. –Služabniki!
Kako naj piševa, če se morava ukvarjati z vsakdanjimi opravili,
kot sta nakupovanje in čiščenje?
Ob tebi se vse zdi mogoče.
Tu je pa precej lepše. –Dobrodošla doma. –Nehaj!
Počakajta me!
Dneve preživljam v ljubljenju in brezdelju,
a temu navkljub me navdaja nepotešenost, porojena iz krivde.
Nenehen šepet, da nisem nič bliže izpolnitvi svojih sanj.
Oprostite, ste vi pesnik Shelley? –Ja.
Ja, sem. –Se mi podpišete v beležko? –Seveda.
Prijateljice bodo silno ljubosumne. –Tako.
Lep dan vam želim.
Ljubi, novico imam.
O, moja Mary.
Otrok!
Kakšna novica! –Si vesel? –Seveda!
Zakaj? Mar ti nisi?
Nisem imela matere.
Kaj, če mi spodleti? –Misliš, da se učimo le z zgledom?
Kaj pa nagon?
Prirojene sposobnosti? Teh imaš v izobilju, draga.
Kot jih bo imela najina deklica. –Deklica bo? –Najin čudežni otrok.
Ianthe, pridi sem.
Pridna.
Pridi, iti morava. Takoj.
Vzemi me s seboj, Mary. Vzemi me s seboj, prosim.
Vzemi me s seboj ...
Nekdo je v moji sobi. –Si ga videla?
Ne, ampak ...
Nikogar ni, ničesar. –Spet te je tlačila môra.
Z njo bom šla. –Ne, jaz grem. Počivati moraš. Misli na otroka.
Claire, pridi.
Zaspala je. Končno.
Tudi ti bi morala.
Ljubim te, Mary.
Dovoli meni. –Sploh ne znam.
Ne vem, ali je to res ali ne. –Res je. –Plačam jaz? –Ne.
Uničila me boš, Claire.
Čemu vse to? –O, poglej jo.
Nocoj bomo imeli slavnostno večerjo.
Pridi sem. Si ne zaslužimo malo zabave?
Moj dragi prijatelj Thomas Hogg je v mestu. Izdal je prvo knjigo.
Zato mu bom priredil zabavo. –Gospa, koliko gostov pričakujemo?
Morda deset.
Deset ali dvanajst? Dvanajst.
Dvanajst. –Si dobil predujem od založnikov?
Posojilo na očetovo posestvo –Ne bova ga mogla odplačati!
Nehaj no. Pridi.
Zabavno se mi zdi Všeč mi je.
G. Hogg, oprostite, to ni kaj prida slavje.
Še na slabšem glasu smo, kot sem mislila. –Ne ženite si k srcu.
S Shelleyjem že dolga leta izzivava težave.
Na Oxfordu sva se lotila romana, a je bil preveč prevratniški.
Več uspeha sva imela z anonimno razpravo Nujnost ateizma.
Ker je bila objavljena. –Ker sva zaradi nje letela z Oxforda.
Sumim, da raje objavljaš anonimno.
Čemu bi izdajal knjige brez svojega imena?
Domnevam, da pišete tudi vi.
Ne kot moji starši.
Kmalu bo napisala delo, ki bo prekosilo vse nas.
Gdč. Clairmont, tudi vi pišete ali imate druge ase v rokavu?
Svoje talente imam. –Izvrstna pevka je.
Vsaj tako pravi. Nisem je še slišal.
Nam boste zapeli?
Zapela bom.
Če boste slučajno slišali, ne morem pomagati.
Ta pa je razborita. Zdaj vidim, zakaj si jo obdržal.
Dvorjan odišavljen poljubil me je
in obljubil, da bom njegovo dekle.
A mu ne verjamem, kajti vsi vedo,
da dvorjani raje obljubljajo, kot obljube izpolnijo.
Toda to samo moje je in moje ostalo bo,
druga dekleta pa naj delajo, kakor hočejo.
Gospa, g. Hogg je prišel k vam. –G. Hogg.
Hvala, Eliza.
Shelleyju bo žal, da sta se zgrešila. Bi počakali? –Z veseljem.
Ste lačni? –Ne, hvala.
Pišete. –Knjigovodstvo.
Kot bi brala latinščino.
Ste se učili latinščino? –Ja. Oče je vztrajal.
Bi sedli? –Moja latinščina je malce zarjavela.
Smem vaditi z vami?
Dvomim, da bi vam kaj koristila.
Zadnje čase sem silno raztresena.
Morda bi morali vi vaditi z mano.
Ne morem verjeti, da si služkinjo zato odpustil. Za koga se imaš?
Mary.
Kaj je narobe? Je kaj z otrokom?
Claire, naju lahko pustiš sama?
Hogg je prišel.
In potem ...
Me je skušal zapeljati. Nisem ... –Nisi se mu prepustila.
Seveda ne. Tega ne bi nikoli naredila.
Mary.
Ne bi zameril, če bi s Thomasom postala ljubimca.
Ni to nekaj, v kar verjameva? V nekonvencionalno življenje?
Zakaj ne bi? Nisi moja last. Lahko si, s komer hočeš.
Toda z nikomer drugim nočem biti.
Ne verjameš, da je ljubezen svobodna? –Verjamem.
Svobodno jo lahko podariš enemu ... –To je šepava logika.
Tvoja odločitev mi ne pomeni me.
Razočaran pa sem, da nisi niti pomislila na to.
Le koliko ceniš svoje vrednote, če niti poskusiš ne živeti tako?
Z vsem svojim srcem verjamem,
da se da živeti na razne načine.
In borila se bom za pravico ljudi do tega.
Toda moja resnica je, da zame ni drugega.
Si želiš biti z drugo?
Pravim le, da mi ne nudiš enake svobode kot jaz tebi.
Licemerka si, kot tvoj oče.
Ti pa si daleč od človeka, za katerega sem te imela.
V hrepenenju po srečnem koncu sem spustila obrambne zidove,
in pri tem pozabila na svojo prvo lekcijo:
rojena sem bila, da me zavržejo, da ostanem nepreklicno sama.
Mary.
Te nič ne zebe?
Greje me moje licemerstvo in ovita sem v odejo razočaranja.
Hoggu bom rekel, naj ne hodi sem. –Sem mu že jaz, s pestjo.
Razumeti moraš,
da sem vedno živel tako.
Brez izjeme.
In mislil sem, da v to verjameva oba.
Da imava skupen ideal.
A če bi dodobra premislil in resnično dojel, kaj počnem,
ne bi dovolil,
da karkoli pride med naju.
Presenečenje imam zate.
Ven gremo.
Kaj še čakamo?
Fantazmagorija s Claire Clairmont v glavni vlogi.
Tam je lord Byron.
Ogovorimo ga.
Lord Byron!
Milord, naj vam predstavim pesnika Percyja Byssha Shelleyja,
velikega oboževalca vaših del.
G. Shelleyja poznam. Kraljica Mab me je navdušila.
Vsa čast. –Hvala.
In zdaj še zadnja točka, g Brycison, galvanizer.
Se je kdo že vprašal, ali se mrtvi lahko vrnejo v življenje?
Po zaslugi znanosti bo človeštvo kmalu premagalo umrljivost.
S to žabo in električnim tokom ...
Vam bom pokazal, kako se da z elektriko stimulirati mišice.
Gospe in gospodje, prikazal vam bom galvanizem.
Je res mogoče, da bi se mrtvi vrnili v življenje?
Prav mogoče. Tebe je že vrnilo v življenje.
Clara, kako si lepa.
In majcena. Si že videla tako majcene rokice?
Prelepa je. –Njena lepota je skoraj enaka tvoji.
Mary, ti kaj prinesem? –Imam vse, kar potrebujem.
Kakšna trojica bomo.
Strinja se.
Strinjaš se? Trojica bomo.
Najin čudežni otrok boš.
Prav zares.
Ne morem verjeti, da takšno bitjece prinese toliko radosti.
Je res treba le, da dobro živimo, smo srečni in osrečujemo druge?
Spi.
Nemudoma moramo od tod. –Kako to misliš?
Kaj se je zgodilo?
Upniki prihajajo. –Clara je bolna.
Ni časa za to. –Dežuje! Ne moremo z njo ven.
Na toplem mora biti. –Ni izbire. Claire, si pripravljena? –Percy!
Eliza, ničesar jim ne povej.
Claire!
Mary, pridi.
Prosim.
Nazaj v St. Pancras moramo. Tam nas ne bodo našli.
Mary!
Mary, prosim!
Takoj mora na toplo!
Mary.
Srce mi poka, ko te gledam táko.
Zdravnik ti je povedal, da ji ta svet ni bil namenjen.
Kaj pa tvoje knjige?
Gotovo bi rada kaj brala.
Knjige?
Knjige so preživele upnike, kajne?
Tudi jaz jo pogrešam, veš. Neizmerno.
Toda nočem izgubiti še tebe.
Pusti me pri miru.
Rožne liste, ko vrtnica umre,
posujem na posteljo ljubljene.
Prav tako tvoje misli, ko te več ne bo.
Ljubezen snivala bo še naprej.
Tommy bil je sin piščalarja,
igrati se je naučil že kot otrok.
Edina pesem, ki zaigrati jo je znal ...
Clara.
V snu boš prihajala k meni, ljubljena.
Večje blaženosti si ne morem zamisliti.
Sinoči sem sanjala o njej.
Zakurili smo kamin
in toplota ognja jo je priklicala v življenje.
Ljubi, že tedne se mi nisi nasmehnil.
Claire.
Povabil te je v Ženevo. –Ne, lord Byron je povabil nas.
Nas? –Tebe, mene, Shelleyja, vse tri.
Misliš, da le ti lahko pritegneš pesnika? –Ne, Claire.
Zelo dobro se zavedam tvojih sposobnosti.
Moramo iti.
Noseča sem.
Kdo je oče?
Mary, Byronov je, se razume.
Že lep čas se skrivaj sestajava.
V Ženevi bom lahko res z njim, proč od londonske druščine.
Ti najbolje veš, kako imajo tu radi škandale.
Shelley, lord Byron nas vabi v Ženevo.
Lord Byron? Pri moji veri.
Te priložnosti ne smemo izpustiti, zelo nam utegne pomagati.
Rekel je ... –Nisem še pripravljena.
Mary. –Percy.
Mislim, da še nisem pripravljena na to. Ne še.
Tudi jaz jo pogrešam.
Želim si, da bi jo bila lahko rešila.
Ne zahtevam od tebe, da jo pozabiš.
Prosim te le, da se dvigneš nad svojo bol,
da dvigneš njenega duha v višave, ki ji pritičejo.
Hvala.
Preseneča me, da boste ostali tu. Turisti hodijo sem prodajat zijala.
Vajeni smo radovednih pogledov Nič hudega nam ne bo. –G. Shelley!
V užitek se mi je ponovno srečati z vami.
Včeraj sem prejel pismo gdč. Claire, da prihajate.
V čast mi je. Naj vam predstavim gdč. Mary Wollstonecraft–Godwin.
Gdč. Godwin.
Oprostite, a v vas se skriva nasmeh, vidim ga.
Prelep je in okruten.
Upam, da ga kmalu uspem izvabiti iz vas.
Poglejte jo.
Milord. –Claire.
Zapomniti si moram, da je omemba potovalnih načrtov zate vabilo.
Oprostite, milord. Bojim se, da smo se narobe razumeli.
Poiskali bomo drugo prenočišče.
Prosim, ostanite Tu mi počasi postaja dolgčas.
Tamle je sam Puščobnež Plemeniti, dr. Polidori.
Pridite.
Dr. Polidori, to je gdč. Godwin ki se ne smehlja. –V čast mi je.
Ne spravljaj služabnikov v zadrego. –Ste doktor znanosti, dr. Polidori?
Žal sem le zdravnik. –Mary zanima znanost.
Zakaj žal? Rešujete življenja, spravljate otroke na svet,
pomagate pesnikom pri motnjah spanja. Diplomiral je iz tega.
In kot nalašč sem v njegovi prisotnosti pravi mesečnik.
Upam, da nam vas uspe razvedriti. –Prepričan sem, da se boste trudili.
Se mi pridružite v salonu g Shelley? –Vsekakor.
Morda ti bo pogovor s Claire in dr. Polidorijem prijetnejši.
Byron.
Nadvse zanimivo opremljeno.
Byron rad zapiše svoje velike ideje na list in ga nato obesi na steno.
Ko bi videli salon.
Vsepovsod papir, kadar imava družbo ali si s čim pomaga.
To je poezija, brat.
O smrti, izpod peresa moje brezprimerne malenkosti.
Tretja kitica ... Pozovem muzo.
Svet je dojilja vsega znanega,
mati vsega, kar čutimo,
in prihod smrti je strahoten udarec za um,
ki ni z jeklenimi živci obdan.
Ko vse, kar vemo, čutimo ali vidimo,
kakor nestvarna tajna minilo bo.
Ob tem članku sem se spomnil, da vas zanima prirodoslovje.
Je to mogoče? Obuditev?
Tako pravijo. Z uporabo galvanizma na človeških truplih.
To ve vsaka dama v deželi.
Vsa lepa je, kakor nebo ob jasnih, zvezdnatih nočeh
in vse temno in vse svetlo ...
Kaj? –Ja, ja!
Vse temno in vse svetlo preliva v njenih se očeh,
topeč se v mehki, mračni soj, ki ni ga v svetlih sončnih dneh.
Moje sožalje za otroka.
Clara ji je bilo ime.
Ne želim vas vznemirjati. –Ne.
Saj me ne.
Hvala vam, da govorite o njej.
Izgubiti otroka je za žensko nepopisna krutost.
To sem videl večkrat, kot bi želel.
Silno občudujem vas in vašo moč, da ste preživeli.
Pij! Pij!
Čemu ne bi bil prepričan?
Naslov slike je Môra.
Prekletstvo inkubusa, angela, ki je padel v nemilost
zaradi svoje nenasitne pohote.
Slikarja poznate, kajne?
Henry Fuseli.
Materina prva ljubezen.
Z lavdanumom se je poskusila ubiti, ko jo je zapustil zaradi druge.
Kako je lahko nekdo, močan kot ona, v ljubezni tako ranljiv?
Ljubezen utre si pot po stezah, koder še volkove je prežati strah.
Če ona ni bila nedovzetna za bolečino v ljubezni,
imamo drugi sploh kaj upanja?
Vélika umetnost v življenju je čutenje.
Čutiti, da živiš, čeprav boli. Ne bi umrli za ljubezen?
Konec koncev, kaj je življenje, če v njem ni ljubezni?
Nič, pravite poeti.
Res ste ...
Verjamem, da so ženske bistre, da zmorejo razumeti, kaj govorim.
Vendar ne dovolj, da bi imele lastne zamisli in lastno mnenje.
Vi imate možnost, da mi dokažete nasprotno.
Zaigraj nam, Shelley.
O, preklemansko prepisovanje. Sita sem ga!
Niti besede več ne morem prepisati.
Že tedne lije kot iz škafa. Vsem se nam bo zmešalo.
Res nihče ne ve, kako bi se lahko zamotili? –Mary, prosim.
Prav ima.
Poslušajte.
Čarovnice so v zraku.
Zamisel imam.
Vsak od nas bo napisal zgodbo.
Srhljivko.
To bo tekmovanje, se razume.
Kdor napiše najboljšo zgodbo, zmaga.
Gdč. Clairmont,
vaša naloga pa bo, da jih prepišete.
Kako si drzneš?
Kako moreš biti tak do mene? Svoje ljubimke?
Claire.
Nisi moja ljubimka.
Samo moja igrača si.
Spodrsljaj.
Trapasta mala punčara.
Se opravičujem. Sem bil nesramen?
Gospod, nujno sporočilo iz Londona za vas.
Claire!
Je vse v redu, gospod?
Claire.
Zakaj morajo biti tako podli?
Ne dovoli, da te taka krutost rani.
Močnejša si, kot misliš.
Ničesar ne potrebuješ od njih.
Hvala, Mary.
Ne! –Govoriti moram s tabo. –Ne!
Svet vidim drugače, kot sem ga videla poprej.
Zlo me je zadelo v živo.
Ljudje se mi zdijo kot pošasti, ki jih žeja po krvi sočloveka.
Sem klavrna podoba zdelanega človeštva,
v očeh drugih usmiljenja vredna, sebi pa neznosna.
Je Claire že pokonci? –Sporoča, da se slabo počuti.
Kje je Shelley?
Domnevala sem, da je z vami.
Mislim, da smo ga našli.
G. Shelley.
Videti je, da bi vam zajtrk dobro del. –Kaj res?
Kakšne so kaj krčme? –Ostudne.
Lotil sem se pisanja zgodbe.
Naslovil sem jo Vampir. –Krasno. Imamo prvo zgodbo.
Vampir.
Ne bi morali napisati srhljivke?
Ne otroške vraže.
Ne verjamete v vampirje? –Nič bolj kot v zdravnike.
Percy, nehaj.
Mislil bi, da so vam nočna bitja, ki izkoriščajo ranljive, dobro znana.
Si ga res klofnil? –Gospa, sočustvujem z vami.
Od doktorja ne bo nič pametnega. Škoda.
Le s čim naj se kratkočasimo zdaj?
Jaz grem na ježo.
Nekaj zabitega potrebujem med nogami.
Kaj je narobe s tabo? –Misliš, da sem neumen?
Hogg te ni zanimal.
Dobri doktor pa je bolj po tvojem okusu, kajne?
Kje si bil vso noč? –Pred nikomer se mi ni treba zagovarjati.
Sanja se ti ne, kakšno težo nosim. –Kakšno težo?
Utopila se je, Mary.
Vrgla se je v ogabno vodo Batterseaja. –Kdo?
Harriet.
Moja žena.
Čas je, da odidemo.
Claire. –Noče me.
Rekel je, da bo preživljal otroka,
to pa je vse.
Strašno napako sem naredila.
Napako.
Posloviti se želim.
Se vam zahvaliti za vaše gostoljubje.
Vem, kaj si morate misliti o meni.
Toda vloga očeta ni zame.
Ne delam si utvar o vašem stališču.
Claire pa si je žal ... –Nikoli je nisem ljubil.
Nisem se pretvarjal, da jo. Mislim, da tudi ona ni ljubila mene.
Toda moški je pač moški.
In dekle je dekle.
In kadar prihaja k starejšemu moškemu ob vseh mogočih urah,
je mogoč en sam izid.
Vedno je več možnosti.
In kadar sprejmemo tako odločitev, so posledice neizogibne.
Vedno imejte odprte oči.
Srečno pot, Mary.
Veselim se že branja vaših del.
Znebi se misli in besed drugih ljudi, Mary.
Poišči svoj glas.
Neke puste novembrske noči ...
Neke puste novembrske noči
sem pred seboj ugledal sad svojih prizadevanj.
Pomni, da sem tvoj stvor.
Biti bi moral tvoj Adam.
Vendar sem bolj padli angel,
ki si ga po nedolžnem prikrajšal veselja.
Vsepovsod vidim srečo.
Iz katere ...
Iz katere sem samo jaz nepreklicno izobčen.
Bil sem blag in dober.
Trpljenje je iz mene naredilo podleža. Osreči me.
In spet bom spodoben.
"A kmalu," je zajokal,
"bom umrl.
In ne bom več čutil tega, kar čutim zdaj.
Kmalu
bo ugasnil ogenj trpljenja, ki me žge.
Zmagoslavno se bom povzpel na svojo grmado
in se radostil muk v neusmiljenih plamenih.
Moj duh bo počival v miru,
če pa bo mislil, gotovo ne bo razmišljal takole.
Zbogom."
Konec.
Frankenstein ali sodobni Prometej
Mary.
Sijajna je.
Presega vsa moja pričakovanja. Svetla prihodnost jo čaka.
Le eno vprašanje imam.
Doktor zbere vse te dele telesa
in jih sešije, da bi naredil popolno bitje.
Toda ko ga obudi, ustvari pošast. –Ja.
Zakaj ne česa bolj polnega upanja?
Zamisli si, da bi ustvaril popolno bitje. Angela.
Angela? –In tako pokazal, kaj bi lahko bil človek.
Ustvari podobo človeka, ki sije od dobrote in tako ...
In tako preda sporočilo človeštvu. –Saj je sporočilo človeštvu.
Sporočilo upanja, popolnosti.
Le kaj midva veva o upanju in popolnosti?
Ozri se okrog sebe.
Poglej, kakšno godljo sva zakuhala. Poglej mene.
Potem pa je smiselno.
Odnesel jo bom založniku in ga ... –Ne, sama bom šla.
Koliko ste stari, gdč. Godwin?
18 let. –Res ste še mladi.
Če pri svojih letih lahko rodim, zmorem tudi pisati.
Neobičajna tematika za mlado damo, se vam ne zdi?
Sploh če je ta mlada dama slučajno žena,
pardon, spremljevalka g. Shelleyja ...
Pravite, da je to delo g. Shelleyja?
Morda ste napisali še kaj, s čimer bi to primerjal. –Moja zgodba je.
Ste to prvič zahtevali tudi od g. Shelleyja?
Ali to hranite za mlade ženske?
Drznete si dvomiti o sposobnosti ženske, da izkusi izgubo,
smrt, izdajo.
Vse to najdete v tej zgodbi, v moji zgodbi.
Kar bi uvideli, če bi čas namenili presojanju mojega dela, ne mene.
Si prebrala?
Sem.
Zmrazilo me je do kosti.
Dobro si je sem ter tja privoščiti srhljivko.
Obe veva, da to ni srhljivka.
Še nikoli nisem prebrala tako popolnega povzetka tega,
kako je, če te vsi zapustijo.
V meni je vrelo od besa tvoje pošasti.
Hlepela sem po njenem maščevanju.
Kajti bilo je moje lastno.
Le koliko duš bo sočustvovalo z muko tvojega stvora?
Najbrž več kot preveč.
Čas je, da se vrnem domov.
Poskrbeti moraš da bo objavljena, Mary.
Gospa, hvala za poslani rokopis Frankenstein ali Sodobni Prometej.
Žal nas tako delo ne zanima.
Vašega rokopisa ne bomo objavili.
To ni tematika, ki jo naši bralci pričakujejo od pisateljice.
Zdi se nam nadvse neprimerna za mlado damo.
Ne pravimo, da delo nima odlik, vendar moramo postopati previdno.
Resnica je, da s svojo zgodbo nimate iti kam drugam.
Izdala jo bo založba Lackington. V nakladi 500 izvodov.
In sicer anonimno, v kolikor si pripravljen napisati predgovor.
Seveda, z velikim veseljem.
Vsi bodo mislili, da si ti avtor. –Je važno? Da bo le objavljena.
Ali je važno?
Kako je mogoče, da še vedno ne razumeš?
Bojiš se, da bi moj spol onemogočil njen uspeh. –Tega nisem rekel.
Ni bilo treba. Nikoli ne pomisliš na posledice svojih dejanj!
Za najino življenje si odgovorna toliko kot jaz.
Nisem jaz najine bede kovač!
Zanjo si odgovoren ti. Jaz pa za to, da sem verjela vate.
Frankenstein ali Sodobni Prometej, zgodba v treh zvezkih
Posvečeno Williamu Godwinu, avtorju Politične pravice
John!
Videti si ... –Kot bi že videl boljše čase?
G. Godwin pravi enako. –Pri mojem očetu si bil?
Ja, v njegovi knjigarni prodajajo mojo knjigo.
Dokončal si jo. –Ne povsem.
Lord Byron! –Pozabil sem nanjo,
dokler je ni Byronov založnik izdal pod njegovim imenom.
Uveljaviti sem hotel svoje pravice, pa so me opsovali s plagiatorjem.
Pisala bom Byronu, naj pove resnico. –Jo je že poskusil.
Zgodbo prezira.
Ljudi resnica ne zanima.
Kaj pa tvoja zagonetna mojstrovina? Na njej ni tvojega imena.
Ironično, kajne?
Napišem zgodbo na račun Byrona, krvosesa, požiralca duš,
zasluge pa pobere on.
Ti pa si pisala o obupno osamljenem, zavrženem bitju,
žrtvi neodgovornega samovšečneža ... –In zasluge pobere Shelley.
Kljub vsemu čestitam.
Shelley je gotovo zadovoljen. –Že mesece ga nisem videla.
Zate je.
Ustvarila sva pošasti, Mary.
Toda ne pustiva se jima použiti.
Vampir
W. Godwin naznanja izid knjige Frankenstein ali Sodobni Prometej
Za Mary, oče
Dober večer.
Gospodje, dobrodošli. Hvala, da ste prišli.
Tu smo, da proslavimo uspeh knjige Frankenstein ali Sodobni Prometej.
Izredna zgodba, ki poudarja
absolutno potrebo človeka po stiku.
Od hipa, ko Frankensteinov stvor odpre oči,
išče stik s svojim stvarnikom, ta pa se z grozo odvrne od njega
in ga prepusti prvi izmed številnih izkušenj zapostavljenosti in samote.
Ko bi Frankenstein mogel svoji stvaritvi nakloniti
sočuten dotik prijazno besedo ...
Kakšni tragediji bi se ognil.
Zasluga avtorja pa je, da nas te misli
preganjajo še dolgo po tem, ko obrnemo zadnji list knjige,
za katero se gotovo vsi strinjate, da je ena najpopolnejših,
vsekakor pa ena najizvirnejših objav naše dobe.
Kot ...
Hvala.
Številni se sprašujete, kdo bi lahko napisal tako strašno pripoved.
In zakaj je objavljena anonimno.
Nekateri ste mnenja, da je moje delo.
Lahko bi rekli, da dela brez mojega prispevka ne bi bilo.
Na mojo sramoto
pa je edino, kar sem prispeval k temu delu
navdih za obupno osamljenost, ki opredeljuje Frankensteinov stvor.
Avtorica knjige Frankenstein ali sodobni Prometej je
Mary Wollstonecraft–Godwin.
Za stvaritev tega genialnega dela gre zasluga le njej sami.
Percy. –Mary.
Prepričana sem bila, da si odšel za vedno.
Nikoli ti nisem obljubil življenja brez trpljenja.
Podcenjeval pa sem globino obupa
in težo obžalovanja, ki je bilo pred nama.
Vse sem izgubila, da sem bila lahko s tabo.
Želela sem si ustvariti nekaj čudovitega.
Nekaj lepega.
Toda v naju je vrelo nekaj eksplozivnega.
Glejte.
Pošast, obujena.
A če se ne bi naučila prebijati se skozi muke,
ne bi ponovno našla svojega glasu.
Oblikovale so me moje odločitve.
In ničesar ne obžalujem.
Frankenstein ali sodobni Prometej, Mary Shelley
W. Godwin je poskrbel za novo izdajo Frankensteina z Maryjinim imenom.
Mary in Percy sta se poročila.
Skupaj sta bila do Percyjeve smrti. Mary se ni nikoli več poročila.
Claire Clairmont je rodila deklico Allegro.
Lord Byron jo je preživljal, dokler ni pri 10 letih umrla.
Polidorijev Vampir je izšel L. 1819. Avtorstva mu niso priznali.
Dolgovi in depresija so ga pri 25 letih pahnili v samomor.
Mary je umrla pri 53 letih in za seboj pustila sina Percyja.
Pokopana je poleg matere in očeta.
Kmalu so te odnesli valovi.
Izginil si v temi, v daljavi.
Režija
Scenarij
Prevedla Nataša Hrovat Jerlah
Tehnična obdelava DrSi